BRiLi Number One
Grăbiți-vă băieți... Beți.
Mai sunt cinci minute până închid.
Haideți... Cinci minute până la închidere.
Bună drăguțo... Uite aici pentru melodie, bine ?
Tu aduci ghinion, asta faci !
Stai să vedem ce ai pățit...
Ce pot să îți aduc băiete ?
Un pahar de gin.
Și mie la fel.
O să te coste doi silingi fereastra spartă colega...
Oricum, ce rost are să lăsați o bestie ca asta să zboare liberă într-un loc public ?
Nu ar fi trebuit să îl lași să îți miroase sângele.
E foarte îndrăgostit de sânge, așa e Charlie.
Îi place în mod natural, eu așa cred.
Nimeni nu te-a întrebat pe tine, doamnă.
De unde vine ?
De la conacul Musgrave.
Ce e conacul ăsta Musgrave, o închisoare ?
A fost descrisă și mai rău de atât, nu că aș vrea să răspândesc povești,
dar noi știm ce știm, nu-i așa Charlie ?
Ei drăcia dracului...
Unde e conacul ăsta Musgrave ?
Puțin în josul străzii.
O să îl vezi când o să treci de vechile porți de fier... Dar să nu te rătăcești în zonă.
Nu vei fi primit, nu de cei din Musgrave.
Hoinăresc acolo... Stăpânii conacului, încă de la începuturi.
Dacă zidurile alea vechi ar putea vorbi, ți-ar spune lucruri
care îți ridică părul în cap.
Am auzit oameni care jură că au văzut lumini prin recolte
în jurul vechii sere, și au auzit boacete,
ca ale unor suflete pierdute pe poteca cu tei. Da, nu vreau să am de-a face cu așa ceva.
Nici cei din Musgrave de altfel... Bărbați duri, ca toți cei dinaintea lor... oameni răi.
Dumnezeu să aibe milă de ei, pentru că va veni ziua când vor avea nevoie de milă.
Nu cred că ești așa corect, Geoffrey.
Te asigur că nici nu am intenția de a fi corect.
Un specimen excelent din coprele Carolinei.
Ești un suflet bătrân și dulce, nu-i așa ?
Nu vreau să fiu un suflet bătrân și dulce, nu vreau să fiu altceva decât ceea ce sunt,
o persoană neplăcută, care nu are de gând să își lase sora să fugă cu
primul yankeu care o face să tremure.
Și bănuiesc că Philip are aceeași părere ?
Ei bine, Philip nu are altă variantă în ce privește.
Ca frate al meu mai mic, Philip crede exact cum îi spun eu să creadă.
Iarăși tragi cu urechea, Brunton ?
Nu domnule Phillip, vă asigur de asta. Doar că nu vroiam să îi deranjez.
Ce ai auzit, Brunton ?
Fratele dumneavoastră și domnișoara Sally sunt la cuțite
în ceea ce îl privește pe căpitanul Vickery.
Într-adevăr ?
Domnul Geoffrey și căpitanul Vickery
s-au certat teribil în după-amiaza aceasta în legătură cu domnișoara Sally.
Credeam că o să se ia la bătaie. Într-adevăr am crezut...
Da... Atât pentru acum Brunton.
Dacă te mai prind că mai dai târcoale pe aici o să-i cer fratelui meu să te dea afară.
Da domnule... Mulțumesc.
Nu cumva și tu dai târcoale pe aici, Philip ?
Nici gând, bătrâne.
Brunton... Aici erai.
Te-am chemat...
Îmi pare rău, doctore Watson. Eram la etajele superioare.
Librăria e într-o mizerie de nedescris.
Vântul a coborât pe coș, și a împrăștiat cenușă peste tot.
Prea bine... O să curăț imediat, doctore.
Camera e plină de fum, hârtii sunt împrăștiate peste tot...
Urâtă seară, Brunton.
E doar una obijnuită.
Genul de seară numai potrivită pentru fantoma doamnei Torinda.
Nu, doctore Watson...
Doamna Torinda umblă doar prin aripa de vest.
Nu s-a întâlnit nimeni cu o fantomă în partea asta a casei.
Serios ? Nu era o poveste cum că...
O servitoare a pretins că l-a văzut pe domnul Gervis Musgrave
cu capul sucit chiar în această încăpere.
Vai de mine...
Era doar o fată aiurită, domnule.
Așa pare, foarte aiurită.
Cea mai aiurită...
Cu capul sucit... ce prostii.
Auzi, Brunton, vântul face întotdeauna așa pe aici ?
Mai tot timpul domnule.
Mare păcat.
Îi face pe domni agitați... mai mult decât sunt de obicei, vreau să zic.
Pacienții noștrii sunt toți înveliți pentru noapre... nu Brunton ?
- Sunt ? - Bineînțeles, bineînțeles...
Sau nu sunt ?
Căpitanul Vickery nu e în camera lui domnule, și se pare că maiorul Langford
pe care l-am văzut se îndrepta spre piscină.
Și nu pot să îmi dau seama unde e locotenentul Clavering.
Serios ? Asta e ciudat...
Foarte ciudat, domnule.
- Mai doriți ceva, domnule ? - Nu mulțumesc...
Ba da...
Ai putea să îi spui doctorului Sexton că aș dori să îl văd un minut...
Prea bine domnule.
Noapte bună.
Noapte bună, Brunton.
Ridică-l și hai să îl punem în scaunul ăsta de aici...
Îmi pare rău...
Îmi pare foarte rău.
Adu-mi geanta, Brunton.
Da domnule.
Să aruncăm o privire...
Da, a fost foarte aproape de o arteră. Asta arată ca o plagă de cuțit.
Uitați aici, domnule.
- E ca un coșmar. - Dă-mi puțină vată și sticluța aia.
Stai liniștit prietene, te pansăm imediat. O să fii ca și nou.
Ce s-a întâmplat ?
Nu știu...
Parcă acum doar ce eram pe poteca cu tei. Veneam dinspre sat.
Îmi amintesc că mă apropiam de seră. Vântul bătea teribil...
A trebuit să mă chinui să ajung...
Nu am avut parte nici de cea mai mică avertizare.
Știu doar că m-a lovit și eu am căzut.
Probabil a crezut că m-a omorât.
Ai o idee în legătură cu cine ar putea fi ?
Nu... Asta doar dacă...
Da, spuneți...
Nu, nu am dreptul ăsta...
Ai toate drepturile, doctor Sexton.
Ca stăpân al acestei case, o să aranjez imediat pentru o investigație.
Nu aș vrea asta, dacă nu vă supărați.
Doctore Sexton, faptul ca fratele, sora mea și eu ne-am deschis casa pentru pacienți
nu ne eliberează de orice răspundere pentru ceea ce se întâmplă aici.
Nu, doar în circumstanțe speciale...
Haide, Bob. Nu cred că trebuie să aperi pe nimeni.
Unu...
Unu ? Ciudat... Ce are ceasul ăsta bătrân ?
Nimic, nu are nimic.
Domnule, nu vă amintiți că ultima oară cand a arătat asta,
tatăl dumneavoastră a fost ucis în ziua următoare ?
Domnule Holmes.
Domnule Homes...
Vai, domnule Holmes, eu... eu am crezut că...
Doar un experiment științific, doamnă Hudson.
Băgați în toți sperieții săracii oameni.
Dați-mi voie...
Vai de mine, acum am gloanțe în tencuială.
Domnule Holmes, asta e ultima picătură.
Ultima picătură, doamnă Hudson, care întărește cazul împotriva lui Jacob Dillery.
Dovedește fără îndoială că și legat, cum pretinde că era,
putea să tragă focul în legitimă apărare, ucigându-l pe amantul soției sale.
Da, dar să trageți în frumoasa mea tencuială...
Intră Watson.
Dragul meu prieten, mă bucur că te-am găsit. Nici nu a trebuit să bat la ușă.
Cum ți-ai dat seama că sunt eu ?
Ai formulat acceptabil, Watson, decât dacă nu ești cumva purist,
dar mă îndoiesc, iar pasul tău nu seamănă cu niciunul din Londra.
Ai venit la timp pentru micul dejun.
Prea bine, îmi place asta.
Doamnă Hudson, ce mai faceți ?
Mă bucur să vă revăd domnule.
Cred că e destulă mâncare pentru amândoi.
Minunat.
Ești o alinare pentru ochii triști, Watson.
Mulțumesc băiete, și tu la fel.
Ia loc.
Bine... Mulțumesc.
Deci, să auzim...
Ce te aduce din Cumberland-ul de Nord la ora asta ?
Lucrurile urâte, Holmes, lucrurile foarte urâte.
De unde știi că vin din Cumberland-ul de Nord ?
Simplu, dragul meu Watson.
Geanta ta de noapte poartă însemnul Houston.
Singurul tren care trece prin gara Houston la ora asta e expresul de New Castle
din Cumberland-ul de Nord.
Și uite așa, tu vii din Cumberland-ul de Nord.
Evident, nu ?
Destul de evident...
Și ia zi, cât de întunecate erau turnurile Hurlstone noaptea trecută ?
De asta am venit la tine, Holmes.
Pe la ora 10 aseară, stăteam în bib...
De unde știai că vin din Hurlstone ?
Mi-ai scris că te-ai oferit voluntar pentru serviciul medical în regat.
Cu experiența ta, ce post puteau să îți ofere, decât să te facă responsabilul
unei case de ofițeri covalescenți ?
Decât o astfel de casă a fost deschisă, în Cumberland-ul de Nord, luna trecută
și aceea este conacul Musgrave din Hurlstone.
O argumentare simplă, putea să o facă și un copil.
Dar nu copilul tau, Watson.
Ce ? Nu am copii.
Niciodată nu m-am gândit. Ți-am spus cumva de văduva Twikem,
o scăpare ca prin urechile acului ?
Am aflat după ceva timp că avea cea mai teribilă izbucnire pe la 3 și jumătate.
Da, Watson.
Cred că mai bine am rămâne la subiectul Hurlstone.
Scuză-mă, ce anume ? Da, Hurlstone.
E un castel înfiorător, bântuit.
Nu îmi spune că te-ai întâlnit cu o fantomă.
Ei, nici chiar așa de bântuit. Fantomele nu înjunghie oamenii pe la spate, nu ?
Sau da ?
Nu și cele bine crescute, Watson. Cine a fost tăiat la gât ?
Tânărul meu asistent, doctorul Sexton.
Când ?
Noaptea trecută.
Ai vreo idee cine ar putea fi făptașul ?
Nu am nici o idee.
Ai făcut plângere ?
Nu, nu am făcut...
De ce nu ?
Pai vezi tu, e...
Dragul meu prieten, ceea ce încerci să zici e că ofițerii din grija ta
sunt toți băieți de treabă, eroi de razboi și așa mai departe.
Asta e ?
Exact.
Așa că te-ai gândit la o investigație particulară.
Exact.
Precizie și gândire adecvată, Watson.
Avem exact timp să prindem trenul de 9:30 spre Hurlstone.
Dar prietene, nu e nici o grabă.
Nu e ? Pacienții tăi sunt victime ale serviciului de luptă.
Oricare dintre ei poate să ajungă la capătul puterilor cândva,
și din ce mi-ai spus tu, un criminal e în libertate la Hurlstone.
Să știi că ai dreptate...
Haide, Watson.
Nu trebuie să pierdem nici un moment, să sperăm că o să ajungem la timp.
Ai avut dreptate Watson, în legătură cu conacul Musgrave.
Casele, ca și oamenii, au niște personalități definite
și acest loc e cu siguranță înfricoșător.
Cu siguranță...
Stai așa... Ce e aia ?
Vechea seră.
Nu nu, grămada aia de frunze.
E doar o grămadă de frunze. De ce ?
Nu ți se pare ciudat, Watson ca o grămadă de frunze să fie adunată
exact în fața ușii unei sere ?
Nici un grădinar din lume nu ar face asta.
Geoffrey Musgrave.
Foarte interesant, inspectore Lestrade, dar ce anume dovedește asta ?
Ceea ce încerc să dovedesc e că doctorul Sexton s-a prăbușit...
De două ori până acum, inspectore.
Ai fost ca și împietrit.
Bineînțeles că da.
Ai stat afară mai mult decât ai crezut. Asta e ideea.
Care idee ?
Asta...
Cel care l-a atacat a avut timp să intre înapoi în casă înaintea doctorului Sexton.
Da.
Da !
Și mănușa aceasta...
da, mănușa aceasta, pe care am ridicat-o de la locul faptei
aparține unei persoane care stă chiar aici în casa asta.
Nu știu...
Mănușa asta aparține fratelui meu.
Cum ?
Sugerați că el a încercat să îl omoare pe doctorul Sexton ?
Cine știe ?
Persoana cui i se potrivește mănușa asta, o să aibă ceva explicații de dat.
Prea bine.
Fratele meu e la grajdiuri. O să vă duc chiar eu la el.
Îți mulțumesc.
E cea mai rapidă cale să punem capăt acestor acuzații prostești.
Haide.
Domnule Phillip, ar fi bine să nu ieșiți afară în aerul rece fără o haină.
Luați-o pe a mea.
Mulțumesc.
Eu nu o să am nevoie de ea.
Nu, nici de asta.
Atunci, să mergem ?
Măi să fie, dacă nu e domnul Holmes.
- Bună seara, Lestrade. - Ai venit să ne dai o mână de ajutor, nu ?
Întotdeauna sunt bucuros să ofer ajutor, inspectore.
Mulțumesc, dar nu cred că o să avem nevoie.
Uite și pe doctorul Watson.
Domnilor, acesta este prietenul meu, domnul Sherlock Holmes.
Domnul Phillip Musgrave și doctorul Sexton.
Ce faceți ?
Tocmai l-am chemat să stea câteva zile cu noi.
Foarte bine, dar după cum vezi, Scotland Yard a preluat deja cazul.
Serios ?
Ce ghinion...
Dacă nu te superi... doctore Watson... aș dori să vorbesc cu fratele dumneata.
Mă tem că nu o să aveți plăcerea asta, inspectore.
Nu ?
Am vești proaste, domnule Musgrave.
Tocmai l-am găsit pe fratele dumneata pe poteca cu tei. E mort.
Nu vorbiți serios.
Nu...
Uite ce, Holmes, dacă asta e una din glumele tale...
Crima nu e o glumă, inspectore.
Așa e, domnule Holmes. Nimeni nu a spus că e.
Crimă ?
Să mergem...
O să mă ocup eu de aici încolo.
E de datoria mea ca justițiar local al păcii.
O să vă însoțesc.
Așteaptă puțin...
Nu da buzna așa.
Nu țipa la mine.
Instrumente chirurgicale. Știi Watson, instrumentele care salvează vieți
nu sunt mai plăcut de privit decât acelea care iau vieți.
Sinistru gând, Holmes.
M-ați chemat, doctore Watson ?
Da, Brunton. Vreau să iei câtiva oameni și să te duci la poteca cu tei.
Eu domnule ? Dar nu pot. Îmi pare rău, pur și simplu nu pot.
Stomacul meu, știți... Nu aș putea să privesc un cadavru.
Cadavru ?
Păi eu...
De unde știai că e un cadavru ?
Evident că asculta prin ușă.
O să mă ocup eu de asta, doctore.
Și eu ascultam.
Haide, Brunton.
Ce femeie remarcabilă. Îngrijitoarea, bănuiesc.
E foarte eficace.
Același gen ca și Marianne Carpenter, criminala din porbagaj.
Extraordinară casă.
Da, așa e.
Acum Watson, dacă nu te superi, aș dori să vorbesc cu pacienții tăi.
Îți amintesc Holmes, că pacienții mei sunt doar simpli pacienți.
Așa e...
Toți sunt oameni normali, întregi la minte și trup,
nu dau nici un semn de psihoză.
Înțeleg...
Și Holmes, chiar și oamenii normali sunt câteodată puțin...
Exact...
Bună Mack.
Vai, cred că am adormit puțin.
Mack, vreau să cunoști un vechi prieten de al meu, domnul Sherlock Holmes.
Domnule Sherlock Holmes.
Căptainul Mackintosh.
Ce faceți ?
Am auzit de dumneavoastră, domnule Holmes.
Îmi pare rău că v-am trezit.
Nu face nimic.
Ne vedem mai târziu.
Da...
Ia loc Mack și continuă-ți somnul.
Bietul de el. A fost rănit într-un șanț pe dealul Josher.
Tancurile germane au trecut peste el.
Watson ?
Da ?
Ai vreo idee cum și-a găsit moartea Jeffery Musgrave ?
Are o fractură de craniu... Stai puțin Holmes, nu e așa.
Nu e ?
De ce ?
Nici un edem, nici o sângerare, țesutul nu e vătămat.
Foarte bine...
Lovitura la cap s-a produs după moarte.
Musgrave a fost ucis cu un instrument ascuțit, introdus între baza craniului
și ultima vertebră.
Dumnezeule...
Să mergem acum ?
- Bună Langford. - Salutare.
Ai fost plecat, nu-i așa ?
Da, tocmai ce am venit de la Londra. Mi-am adus prietenul cu mine.
El e domnul Sherlock Holmes.
Maiorul Langford.
Ne vedem la cină.
Sper... Sper.
Mă scuzați.
Săracul a fost la Singapore, a evadat dintr-o închisoare japoneză...
Înfricoșătoare experiență.
Suferă de...
De complexul evadării, evident.
Da.
E un băiat de treabă, totuși.
Următorul pe care ți-l prezint e tânărul Clavering, un inginer în armată.
A văzut o grămadă de oameni făcuți bucăți de bombele-capcană ale naziștilor.
E puțin traumatizat...
Dar se înțelege de la sine.
Vin...
Doctore Watson... intrați. Îmi pare rău că ați așteptat atât.
Eu... stăteam întins, mă odihneam.
El e prietenul meu, domnul Holmes, care o să stea la noi câteva zile.
Domnul Clavering.
Mă bucur să vă cunosc.
Ce faceți ?
Îmi cer scuze că v-am deranjat.
Nu face nimic...
Nu cumva aveți din întâmplare țigări la dumneavoastră ?
Asta e unul dintre motivele pentru care am venit.
Ți-am adus câteva din țigările acelea americane care îți plac așa mult.
- E în ordine, deschide-o. - Nu e nici o grabă...
Nu nu... Bineînțeles că nu e.
Să mergem ?
Da, noi trebuie să plecăm.
Avem multe de făcut. Ne vedem mai târziu.
Da, o să ne întoarcem.
Noapte bună.
Se teme că ar putea fi o bombă în acel pachet.
Păi se găsesc în locuri mai puțin probabile decât acela... bietul de el.
Cel care stă aici e un pilot american. Căpitanul Vickery... Nu suferă de nimic.
Și atunci pentru ce e aici ?
La odihnă, a avut o muncă grea. Are nevoie de toată odihna posibilă.
Vickery...
Nu pare să fie aici.
Nu e nimeni acasă.
Așa e, nu e nimeni de la ora ceaiului.
Ce e asta ?
Căptaine Vickery, uite ceaiul tău.
Dacă s-a răcit să nu dai vina pe mine.
Par a fi cuvintele lui Brunton.
Servitorul ?
Se visează poet, dar numai când bea.
Înțeleg...
Parcă era un criminal american care compunea versuri...
Holmes, doar nu crezi că Brunton...
Scuză-mă. Am spus doar că era un criminal american ce compunea versuri.
Doctore Watson, unde sunteți ? Aici erați...
Încet draga mea... încet.
Vă rog, treziți-mă... E doar un coșmar, mi-am dat seama de asta...
Geoff și Pat...
Nu... Nu draga mea, trebuie să îți revii.
Haide... Hai ia un loc.
Fratele meu, Geoff, ucis... Bietul Geoff...
Și nu am mai vorbit cu el de când ne-am certat ieri din cauza lui Pat...
Adică, din vina căpitanului Vickery, și acum el e mort.
Nu nu... Trebuie să te aduni draga mea.
Dar nu înțeleg... Încearcă să spună că Pat...
Încearcă să demonstreze că Pat l-a ucis pe Geoff.
Nu nu nu...
Ba da.
Amuzant, nu-i așa ? Teribil de amuzant.
Oprește-te.
- Cine ești dumneata ? - Pe mine mă cheamă Holmes.
Sherlock Holmes ?
Da.
Atunci o să ne ajuți dumneata, nu-i așa domnule Holmes ?
Pe Pat și pe mine...
O să încerc...
Și ia spune-mi, nu era cumva o ură între fratele tău, Geoffrey și căpitanul Vickery ?
Asta nu are nici o legătură...
Ba s-ar putea să aibă.
Dacă credeți că, căpitanul Vickery a omorât vreodată pe cineva,
nu sunteți mai detectiv decât doctorul Watson.
Draga mea...
Îmi pare rău.
Ești foarte îndrăgostită, nu-i așa ?
Până peste cap, domnule Holmes. Până peste cap.
Vă rog iertați-mă, și vă rog... Vă rog ajutați-mă.
Desigur... Înțeleg.
Dar nu înțelegeți, omul ăla groaznic de la Scotland Yard
îl interoghează pe Pat chiar acum.
Grebla asta de aici, e identică cu cea pe care ai luat-o din grădină după-amiază.
Nu-i așa ?
Miroase la fel...
Ce înseamnă asta ?
Încerci să demonstrezi că Geoffrey Musgrave a fost ucis cu o greblă ?
Nu, încerc să... Nu contează ce încerc eu să demonstrez.
Continui să te incriminezi, căpitane Vickery. Asta e tot ce își dorește Lestrade.
Ți-aș mulțumi dacă nu te-ai amesteca, domnule Holmes.
El e domnul Sherlock Holmes.
Ce faceți ?
A promis că o să te ajute, dragă.
Nu trebuie să îți faci griji...
Decât pentru pielea lui, domnișoară. Acum să vedem grebla ta.
Pentru ce ai zis că ai folosit-o ?
Ți-am spus. Am folosit-o să îmi scot pălăria din iaz.
Mi-a zburat-o vântul.
Deci ai folosit-o jos la iaz, așa e ?
Pentru a zecea oară, da.
Și cum s-a întâmplat să apară lângă cadavrul lui Musgrave ?
Nu știu.
Atunci, asta e...
Domnule Holmes...
Sunt amprente pe greblă, inspectore ?
Nu, domnule Holmes.
Asta e ideea.
Dacă Vickery a folosit-o doar să își scoată pălăria din iaz, nu s-ar fi chinuit
să o șteargă de amprente, nu-i așa ?
Nu cred că e posibil ca altcineva să fi folosit grebla
și să fi șters amândouă seturile de amprente...
Foarte interesant, dar puțin probabil.
Recunoști că ai avut o ceartă aprinsă cu Jeffrey Musgrave ieri, da ?
L-ai amenințat că o să îi spargi capul.
Poate că i-am făcut oferta... Oricum el nu a acceptat.
Cine ți-a spus asta ?
El a făcut-o.
Nu... El mi-a spus.
Am mărturisit doar ce am auzit. Căpitanul Vickery mi-a amenințat fratele.
Așa e, domnule Holmes, și nu are rost să spuneți altceva.
Yankee-ul ăsta a avut motivul și ocazia, iar grebla îl leagă strâns de cadavru.
Înțeleg...
Să mergem.
Chiar crezi că el l-a omorât pe bătrânul Musgrave ?
Știi prea bine că nu a fost el.
Nu mai pocăni din acele alea.
- Pat... - Stai liniștită Sally.
Nu ai de ce să te îngrijorezi. Totul o să fie bine.
Să mergem, inspectore.
Domnule Holmes...
Stați liniștită...
- Nu sunteți de partea noastră ? - Ba da Sally.
Atunci de ce nu faceți ceva ?
Pentru că, căpitanul Vickery va fi mai în siguranță la secția de poliție la noapte
decât ar fi în casa asta.
- Domnule Holmes, ce o să mă fac ? - Watson, adu calmante.
Imediat...
Liniștește-te, Sally.
E puțin supărată, dar o să-i treacă.
- Crezi ? - Va trebui.
O așteaptă o încercare grea.
Va trebui să treacă prin ritualul acela nesuferit mâine...
Ritual ?
Asta e o veche ceremonie de familie, domnule Holmes.
Sally e următoarea, acum că eu sunt stăpânul casei.
La naiba cu prostia asta...
Vă ajută cumva asta ?
Da, mulțumesc.
E un ac de tricotat, nu-i așa ?
Da.
Îndemânatice lucruri.
Ca urmașul meu, Sally trebuie să recite un fel de formulă
peste cadavrul lui Geoff în fața șemineului și a librăriei în prezența întregii familii.
Ține, acum e mai bine.
Ce fel de formula ?
Un fel de cuvinte fără înțeles... E ritualul Musgrave, așa se zice.
E un obicei vechi în familie, care a fost transmis din generație în generație.
Vă amintiți cuvintele ?
Nu... Deloc.
Dar a trebuit să le rostiți atunci când fratele dumneavoastră Geoffrey a preluat conducerea.
Da, așa e... Le-am rostit.
Stați să mă gândesc...
Cel care o găsește primul... Era mai bine mort,
Cel care o găsește următorul... Își rătăcește capul.
Cel care o găsește ultimul... Întrece cele mai mari puteri.
Cel care o găsește primul... Era mai bine mort,
Cel care o găsește urmștorul... Își rătăcește capul.
Cel care o găsește ultimul... Întrece cele mai mari puteri...
Și aduce mult noroc la turnurile Hurlstone.
Unde era lumina de pe fața solului ?
Unde se grăbea ?
Să păzească aprodul reginei.
Ce înaintează încet spre aprodul nebunului cu nerușinare, și care respinge
aprodul precaut al regelui.
Și atunci...
Dezastrul...
Aprodul răpune regina.
Nu nu... Îmi pare rău domnișoară Sally.
Aprodul răpune aprodul...
Mulțumesc, Brunton.
Cine va veni să îl răpună pe el ? Nebunul însetat de sânge.
Unde să ne ducem ? Adânc în adâncuri...
Departe de tunet... Să îl lăsăm să se afunde adânc.
Încă o dată în spărtură, dragi prieteni... Încă o dată.
Ce zi fericită.
Bețivule... Stăpânii te cheamă de zece minute.
De ce nu răspunzi ?
Zboară, vârcolac mic.
Tu ești cel care va zbura, dacă te prinde în starea asta.
Vai... El e.
Grăbește-te...
Imediat, domnule... Imediat.
Doar o clipă, domnule.
Domnule Holmes, intrați... Intrați.
Ce onoare...
Nu am prea des vizitatori.
Cu ce pot să vă ajut, domnule ?
Ai putea să oprești scârțâitul ăla pentru început.
Da, domnule.
Și poate o să îmi spui de unde cunoști ritualul Musgrave pe de rost...
- Eu, domnule ? - Da, tu.
Când domnișoara Sally a pierdut rândul astăzi, tu ai fost cel care a ajutat-o.
- Ei bine domnule, l-am memorat. - Evident, dar de ce ?
Pentru că nu are nici un înțeles. Îmi plac lucrurile care nu au nici un înțeles.
Mulțumesc, Brunton.
Dar poate are un înțeles, și poate înțelesul are legătură cu moartea lui Geoffrey Musgrave...
- Ce idee frumoasă, dacă pot să zic așa. - Poți, Brunton.
- De asemenea poți să iei loc. - Mulțumesc, domnule.
Oprește-te... și uită-te la mine.
Nu, aici...
Tu știi înțelesul ritualului Musgrave.
- Îl știu ? - Păi nu îl știi ?
- Ați fi uimit de câte lucruri știu. - Ce fel de lucruri ?
- Nu nu nu... - Despre Musgrave ?
Și asta fiind spus... Pentru ei...
Pentru toți cei din Musgrave, din trecut și prezent... Unii dintre ei au fost criminali,
alții au fost mai rău, dar toți au știut cum să păstreze un secret, și eu la rândul meu.
Brunton...
Te chem de zece minute...
Iertați-mă domnule, dar soneria mea nu vrea să sune.
Până aici, Brunton. O să primești preavizul.
Înțelegi ?
Da, domnule.
Credeți că ăsta e un lucru înțelept, domnule Musgrave ?
Lăsați-mă pe mine să judec asta.
Va părăsi Hurlstone dimineață.
Mai e mult până dimineață.
Rămas bun, un lung adio pentru rangul meu.
Ai făcut-o lată acum, Al Brunton.
După toate prin care am trecut.
Cum o să reușesc eu singură ?
- Ce o să te faci ? - Ce o să mă fac ?
- Unu, din nou... - Da...
Întreaga ei atitudine mă încurcă, Watson.
Jură că nu l-a văzut pe Brunton din noaptea trecută
și totuși se pare că nu își dorește deloc să ne ajute să îl găsim.
Și ea știe unde e, la fel de bine ca noi, adică... la fel de bine cum nu știm noi.
Mă miră...
Spuneai că el băuse noaptea trecută. N-ar fi o idee bună să încercăm la bar ?
Exact acolo ne și îndreptăm, Watson.
Sunt bucuros că ne-am gândit la asta, chiar dacă nu îl găsim pe Brunton.
Îmi era teamă că nu o să dăm de el aici.
Nu contează baiete, oricum aș avea nevoie de o băutură.
Dacă vrei să știi, și eu aș avea nevoie.
Domnilor...
Salutare, doctore.
Nu cumva ne cauți pe noi, nu ?
De fapt îl căutam pe...
Brunton.
Nu cumva l-ați văzut ?
L-am văzut Clavering ? L-am văzut ?
De ce să îl vedem ?
- Bună dimineața, Gracie. - Bună dimineața, doctore.
Cu ce să vă servesc ?
O sticlă de Bass, și tu ce vrei ?
O pintă de biter, vă rog.
O pintă de bitter.
Sunt un drac...
Serios ?
Salutare... Un corb domesticit.
Ești un drăcușor, nu ?
Sunt un drac.
- Pasăre de pradă, nu-i așa ? - Da, într-un fel. Un scatolog mai degrabă.
Pot mirosi un schelet de la un kilometru.
Da, măcar atât să poată.
Ce face aici, când poate găsi ceva gustos afară pe stradă ?
Să mergem să luăm un loc ?
- Gracie, l-ai văzut pe doctorul Watson ? - E acolo, Lass.
Mulțumesc.
Pot să vă vorbesc un moment, domnule Holmes ?
- Ce s-a întâmplat, Sally ? - Nu îl găsim pe fratele meu, Phillip.
Ați verificat camera lui ?
Aici e problema, a trebuit să forțăm ușa. Era închisă pe dinăuntru.
Serios ?
Trebuie să veniți, domnule Holmes.
Bineînțeles Sally, imediat.
Repede, ceva teribil s-a întâmplat. Simt asta.
Pasarea asta nesuferită, vă rog alungați-o.
Watson, ia-o de aici.
- Unde să o iau ? - Nu contează.
Du-o în frizerie. Doar du-o de aici.
Phillip Musgrave...
- Ce fac acum ? Oare ce fac ? - Nu știu.
Au încetat să mai vorbească.
Cineva se plimbă în partea de sus, se aud pași apăsați.
Fără îndoială, Watson.
Phillip Musgrave a avut un musafir aici azi-noapte...
Urmele astea au fost făcute de un om greu, sau de unul ce căra ceva greu.
Așa e, domnule Holmes.
Nu ne ajută cu nimic o contrazicere.
Povara grea era corpul lui Phillip Musgrave, și urmele de aici
au fost făcute de Alfred Brunton.
Nu trebuie să fie neapărat așa.
Da, cum să nu.
Uite, încearcă asta pe urma ta.
Ăsta e pantoful lui Alfred Brunton.
Se potrivește perfect, inspectore.
Da...
Dar faptul că aceste urme au fost făcute de pantofii lui Brunton
nu dovedește și că picioarele lui Brunton erau în încălțări.
De ce nu ?
Unde altundeva să fie picioarele lui Brunton, dacă nu în pantofii săi ?
Ei bine, nu sunt în ei acum...
Uite ce, Holmes. Să ne folosim creierele.
Ce anume ?
Ce e în neregulă cu asta ?
Să rămânem la motiv. Asta e părerea mea.
Brunton avea motiv. Phillip Musgrave l-a dat afară, nu-i așa ?
Dar Geoffrey Musgrave îl dăduse afară ?
- Ce legătură are asta ? - Totul...
Asemănarea între cele două crime arată că autorul este decât unul.
Asta trebuie să îl elimine pe Vickery. Era închis în timp ce s-a întâmplat crima.
Bine, bine.
Alfred Brunton e omul nostru, exact cum am zis.
Ce motiv putea să aibă Brunton ca să îl omoare pe Geoffrey Musgrave ?
Motive... La naiba cu ele.
Cui îi mai trebuie motivul ?
- Cazul ăsta e simplu ca un ABC. - Serios ?
Atunci poate ne poți explica de ce urmele duc spre un perete gol
și nu par să se întoarcă.
Ce ?
Nu te-ai gândit la asta, nu inspectore ?
Nu există decât o singură explicație.
Știu...
Brunton l-a omorât pe Musgrave chiar pe acest perete.
A ridicat cadavrul pe umăr, după cum vezi, și se întoarce fără urmă din cameră.
E o părere foarte improbabilă, Lestrade.
Sus băiete...
Într-o casă bătrână ca asta, nu e neobijnuit să găsești pasaje secrete
care coboara printre ziduri.
Aici erați...
Nu nu, ieși afară de acolo.
- Ce cauți acolo ? - Nu e treaba dumitale.
Răspunde-mi.
Evident, îl caută pe Brunton.
Așa e... Nu a părăsit conacul Musgrave încă.
Sunt sigură de asta, domnule. Hainele sale sunt tot în garderobă.
Nu mă minți, femeie. L-ai ascuns pe acolo pe undeva.
- Nu intra acolo... - De ce nu ?
- O să te rătăcești. - Să mă rătăcesc ? Ce-mi place...
- O să se rătăcească, domnule. - N-are decât.
Acum, ascultă-mă. Pe unde ai intrat în pasaj ?
Prin vechea seră de pe poteca cu tei, domnule.
- Brunton știa de ea ? - Nu, nu știa.
Doamnă Brunton, atunci de ce îl căutați acolo ?
Păi, eu...
Da, știm de la început că sunteți căsătorită cu Brunton.
Știți că Phillip Musgrave a fost ucis, nu ?
Nu.
Ba da, și credeți că Brunton a făcut-o.
Nu...
Credeți că l-a coborât prin vechea seră...
Nu, nu...
Până în garaj...
Nu, niciodată...
Și l-a înghesuit cadavrul în porbagajul mașinii.
Să nu încercați să dați vina pe Alfr...
O să dau vina pe amândoi. Sunteți împreună în asta.
Ați fost în cameră asta azi-noapte, v-am văzut.
Doar să vorbim despre ritual, domnule.
El... credea că a priceput totul.
A lăsat cumva înscrisuri, notițe ?
Nu, asta e...
- Hai, spune... - Doar asta, domnule.
Am găsit-o în dimineața aceasta sub săpunul de vase în lavoarul lui.
- Scrisă în grabă... - Alte versuri ?
Da.
Evident era agitat.
Dacă o să pățesc ceva, trupește sau spiritual, caută și vei găsi cheia
în ritualul Musgrave.
Vechiul ritual, iar se pomenește de el.
Watson, trebuie să găsim ritualul ăsta. E cheia întregii afaceri.
- Așteaptă... Nu poți vorbi cu Sally. - De ce nu ?
E într-o așa stare, încât a trebuit să o sedez.
Bine, să mergem...
Trage draperiile, Watson.
Trebuie să fie o copie a ritualului undeva în camera asta.
- Ea a trebuit să îl învețe. - Da, așa e.
- Aici e... - Mă îndoiesc.
Gol.
Aproape.
Rămâne un singur lucru de făcut, caută prin cameră.
Nu în cameră, Watson. În mintea ei.
Trebuie să căutăm în mintea ei.
Evident a avut ceva bătăi de cap în a ascunde hârtia.
Dar de ce să o ascundă ?
Pune-te în locul ei. Fratele ei Geoffrey a fost ucis.
Omul pe care îl iubeste e acuzat de acea crimă, și dus la închisoare.
Pe deasupra, îl găsește și pe fratele ei Phillip, ucis.
- Care ar fi reacția ta ? - În mod normal, aș fi foarte supărat.
Evident.
Scuză-mă.
A fost adusă aici în casă într-o stare avansată de isterie.
Intră pe ușă, se duce la birou, aruncă mănușile...
Primul lucru care îi sare în ochi e ritualul Musgrave.
În mintea ei, ritualul se leagă de toate dezastrele care s-au abătut în Hurlstone.
Poate chiar ea avea să fie următoarea victimă. Așa că trebuia să ascundă hârtia.
Ai dreptate, dar oare unde ?
Scuzați-mă domnilor.
A fost vreodată singură în cameră înainte să o sedezi ?
Cu siguranță nu. Nora a fost aici.
A ajutat-o să se bage în pat cât am plecat eu să îmi iau geanta.
Bine...
- Nora ? - Da domnule ?
Când ai fost singură cu domnișoara Sally, care e fost primul lucru pe care l-a făcut ?
Păi, mi-a cerut să întorc patul și să îi scot cămașa de noapte.
- Și ea ce făcea între timp ? - Să mă gândesc...
Da... S-a dus la birou.
Atunci a luat ritualul din plic...
Și apoi, Nora ?
Atunci m-a rugat să trag draperiile.
- Erau deschise... - Da, știu...
Când ai tras draperiile te-ai întors cu spatele la ea ?
Bineînțeles. Dar nu a durat mai mult de două secunde.
A fost de ajuns...
Când tu erai la fereastră, ea unde era ?
Stătea aici, chiar aici și își scotea ciorapii.
Nu s-a ridicat de pe scaun. De asta sunt sigură.
M-am prins. Probabil a ascuns hârtia sub această pernă...
Probabil că s-a răzgândit.
Evident...
Putea să o ascundă oriunde aici.
Cât era ceasul când ai adus-o aici, Watson ?
Nu am nici cea mai mică idee.
Ceasul bătea o oră și un sfert, domnule.
- L-am auzit cu siguranță. - Ceasul ăsta ?
Da domnule...
Îți mulțumesc Nora, poți să pleci.
Evident ceasul mergea la ora doisprezece și un sfert,
așa cum evident s-a oprit la ora doisprezece și douazeci de minute.
Când Nora s-a întors, Sally s-a întins și a deschis ceasul,
și a ascuns ritualul acolo.
Incredibil, Holmes.
E logic, dragul meu Watson.
Unde era lumina de pe fața solului ?
Unde se grăbea ?
Să păzească aprodul reginei.
Bolboroseală, asta e... Hocus-pocus...
Un lucru ca ăsta Watson, care a fost înmânat din generații
nu poate fi doar o simplă bolboroseală.
Cine a intrat în luptă ? Cavalerul pal al regelui...
Prostii false...
Ascultă, Watson. Rege, regină, cavaler, nebun...
- Îmi pare a fi un joc de șah. - Exact...
Unde a căzut lumina... Lumina, Watson.
Urmărește lumina de pe fața solului...
Privește, Watson... Seamănă cu o tablă imensă de șah.
Asta nu e o simplă bolboroseală... Sunt termeni de șah, și asta e tabla.
Secretul criminalului Musgrave-ilor e încuiat în podeaua aia
și noi avem cheia.
Da, asta a intrat în luptă. Cavalerul pal al regelui.
Cavalerul alb al regelui, nebunul alb al regelui la trei.
- E mișcarea ta, doctore Sexton. - Nu știu nimic despre acest joc.
Haide Bob... E distractiv.
Tu începi de aici.
Trei, aici... Îți arăt eu.
Unu, doi, trei... unu.
Aprodul la regele negru, trei.
Mișcarea ta Clavering, înapoi la regele negru acolo...
Nu văd nici un motiv de ce nu...
Aprodul răpune aprodul.
E mișcarea ta, Watson.
Te scot pe tine, draga mea... Frumos jos, nu ?
Oprește-te... Nu trebuie să chicotești.
Trebuie să fii serioasă.
E rândul tau, Clavering. Îl scoți pe doctorul Watson.
Îmi pare rau, doctore.
Cine va veni să îl răpună pe el ? Nebunul însetat de sânge.
Nebunul alb al reginei, la cavalerul alb al regelui, cinci.
Asta e mișcarea mea.
Unu, doi...
Doctore, v-ați mișcat, nu-i așa ?
Da ? Nu cred...
Ba da, mă tem că da...
- Eram pe nebunul regelui, trei ? - Așa e.
Da, desigur. Mă iertați.
Trei, patru, cinci...
Căpitane, nu pare bine pentru dumneavoastră...
În regulă, și eu unde trebuie să mă duc ?
Unde să se ducă ? Adânc în adâncuri...
Doamnă Howells, ce e sub podeaua asta ?
E doar o veche pivniță, domnule.
Intrarea e în spatele acelei scări, dar e închisă de secole...
Unul dintre străbunii Musgraves și-a omorât fratele acolo jos...
Ascultați... Ce e aia ?
E Brunton. Alf, Alf... ?
E în pasajul din spatele semineului.
Ești acolo, Brunton?
Scoteți-mă de aici. Sunt eu, Lestrade. M-am rătăcit.
M-am zăpăcit de tot.
Ești zăpăcit de ani buni...
Scoteți-l de acolo, doamnă Howells și dați-i o farfurie cu lapte.
Vino Jenny. Stai în pătratul ăsta și apasă... continuă să apeși.
Clavering, adu-ți detectorul de sunete. Domnilor, adânc în adâncuri...
Nu a intrat nimeni aici de câteva sute de ani.
Cineva a fost aici, și asta în ultimele 24 de ore...
- Da, e curat ca un cui nou... - Exact.
Praful de 200 de ani e pe pereți. Podeaua a fost curățată
evident în încercarea de a șterge urmele. Ascultați...
Asta e Jenny în camera de deasupra. Clavering, dă-mi detectorul tău de sunete.
Mă scuzați...
Trebuie să găsesc locul exact de sub pătratul însemnat din hol...
Să nu se miște nimeni.
Dacă mișcă cineva, mă bruiază aici...
Stați nemișcați cu toții.
Ăsta e locul. Dați-mi o mână...
Desigur...
Aici e cadavrul lui Ralph Musgrave, cavaler, stăpânul conacului din Hurlstone.
Locul ăsta era cunoscut drept turnurile Hurlstone.
Neverfield și Hargrave-ul regelui de domino, 1539.
Ceea ce căutăm e sub asta, la ea se referea ritualul, "Adânc în adâncuri".
E o criptă funerară. S-o ridicăm...
Cred că e cineva acolo jos. Cine ?
E Brunton ?
Nu știu. Rămâneți aici.
Cine e, Holmes ?
- Da, Brunton e. - E mort ?
Da... E mort de câteva ore.
A fost ucis.
Ce e asta ?
Henry, prin voia Domnului, Rege al Britaniei, Franței și Irlandei, apărătorul credinței.
- Ce ai găsit ? - Un indiciu ?
Hmm... Nu.
Doar un document vechi.
Ce e asta ?
Pare a fi un fel de scris. Watson...
Vin imediat...
Ține asta pentru mine, bine ?
Încet... Acolo pe podea, lângă mâna lui dreaptă.
Vezi urmele astea în praf, ca zgârâieturi de cui, făcute de unghiile lui ?
Da, da...
Vezi asta sub unghia lui ? A încercat să scrie ceva...
Dumnezeule... Chiar a scris ceva.
- Ce e ? - Da, spune-ne...
Ce a scris ?
Nu reușesc să descifrez. E prea șters.
Am eu ochii buni, lasă-mă pe mine...
Stai acolo, toți...
- Urmele astea nu trebuie șterse. - Ce o să faci, Holmes ?
O să las totul așa cum e, până o să am substanțele potrivite să evidențiez cuvintele.
- Nu ai idee ce a încercat să scrie ? - Ba da...
Cred că Brunton, cu ultimile puteri a scris numele criminalului pe podea
cu propriul său sânge.
Aici erai, Lestrade.
E ora doisprezece.
Mă gândeam Lestrade, că ar trebui să mă duc la New Castle,
să iau substanțele și să mă întorc până mâine seară.
Desigur, domnule Holmes.
Între timp, aveți cu toții ce să faceți. Watson...
Da.
- O să pazești ușa asta cu viața ta. - Bineînțeles... Cu ce ?
- Cu viața ta. - Cum spui tu, Holmes.
Nu e altă intrare în pivnița, în afară de ușa asta.
Dar Holmes, cum...
Criminalul lui Brunton e în casa asta și o să facă un ultim efort
să coboare acolo și să șteargă urmele.
Bineînțeles...
Oamenii lui Lestrade sunt afară și vor avea grijă să nu plece nimeni.
Parcă suntem în lagăr...
Oamenii mei au voie să tragă. O să stau și eu afară de pază.
Bine...
Sexton tu vei sta de pază la ușa domnișoarei Sally,
și să nu uiți că ea e în cel mai mare pericol.
Nu vă îngrijorați, o să am grija de ea, domnule Holmes.
- Noapte bună. - Noapte bună, Holmes.
Doctore Watson, dacă aveți nevoie de ajutor, strigați afară.
Cred că m-aș simți mai în siguranță dacă aș avea arma cu mine.
Eu întotdeauna o am la mine.
Noapte bună Bob, să stai treaz.
Așa o să fac...
Ciudat... Iarăși bate ora doisprezece.
Dă-mi drumul de aici, mă auzi ? Lasă-mă să ies.
Cineva a încuiat ușa.
- Ce Dumnezeu înseamna asta ? - Nu eu v-am încuiat.
- Ușile nu se închid singure. - În casa asta, da.
- Ce cauți aici jos ? - Sunt îngrijorat pentru Langford.
Langford ?
Da, i-a intrat în cap că asta e o închisoare japoneză.
Are cu el frânghia aia și e hotărât să iasă pe fereastră.
Nu poate să facă asta. Oamenii lui Lestrade o să îl împuște.
- Poate că a și ieșit deja. - O să îi tai calea.
- Sau poate că nu a ieșit încă. - Poate că ai dreptate...
- Lasă-mă să mă duc eu. - Nu nu... O să fii împușcat.
- Mă duc eu. - Nu, o să fii împușcat.
Serios ? Să mergem amândoi.
Nu pot să plec de aici.
Tu rămâi aici. Eu mă duc să îl chem pe Lestrade.
Ține minte Clavering, rămâi aici.
Aha...
Fi atent... Eu sunt doctorul Watson.
Nu mai spune... Și eu sunt doamna Minivar.
Hai cu mine la inspector.
Câtă impertinență...
N-are nici un rost... Te asigur.
Nu scrie nimic pe podea.
A fost doar o capcană de a mea, ca să îl aduc pe criminalul lui Brunton aici.
Dă-mi voie... Fiind cel mai nemilos criminal din Anglia, meriți puțină lumină.
Criminal ? Eu ? Se pare că uiți că și eu am fost atacat...
Și a fost o frumoasă păcăleală, să nu atragi suspiciuni,
dar mi-am dat seama că cel care îi omorâse pe cei doi Musgrave
cu așa precizie, a ratat așa de rău în cazul tău, doar dacă, desigur
tu însuți erai criminalul.
Ridicol...
Atunci, e curios că tu, ca doctor care a examinat ambele cadavre,
ai uitat să spui și cauza exactă a morții lor.
Și care a fost asta ?
O lovitură precisă de ac în creier, între baza craniului și vertebra cervicală.
Am avut ocazia neplăcută să scot această bucată de ac
din capul lui Phillip Musgrave. Nu cumva e a ta, din întâmplare ?
- Nu am avut niciodată așa ceva. - Ba da, ai avut...
Am văzut-o în trusa ta în noaptea în care am venit aici, exact după ce Geoffrey Musgrave
a fost găsit mort. Nu era ruptă atunci.
Doar cand l-ai omorât pe Phillip Musgrave ai pierdut o bucată din ea.
Prostii... De ce să încep să omor oamenii cu acul ?
O întrebare bună, doctore.
La toți criminalii, ca în cazul crimelor conjugale
în general există un motiv, iar la dumneata motivul a fost cauza conjugală.
- Vă referiți la domnișoara Sally ? - Exact.
Da, înteleg... Deci credeți că e o crimă pentru profit...
Exact.
Dragul meu Holmes, asta nu e de ajuns.
Cei din Musgrave sunt săraci. Toată lumea știe asta.
Exact. Dar nu toată lumea știa ceea ce știi tu.
Ai descoperit înțelesul ritualului Musgrave.
- Serios ? - Cu siguranța l-ai descoperit.
Ai pretins că nu știi nimic despre jocul de șah.
Când ți-am sugerat că te-ai mișcat din pătratul tău
știai că e nebunul regelui la trei, ba chiar mai mult, te-ai mutat exact pe el.
Prostii... De ce să fi ieșit din pătratul meu în primul rând...
Să îmi strici mișcările, jocul, și să mă ții departe de ce tu descoperisei deja.
Și ce ar fi asta ?
Vechea concesionare a pământului pe care am luat-o din cutie,
prin care Sally Musgrave, datorită decesului fraților ei,
ar fi devenit cea mai bogată femeie din Anglia.
Și aia ce mai e ? Nu-mi spune că ai găsit un alt ac.
Nu nu... E doar un nasture. Nu cumva e al dumneata ?
- Al meu ? - Da...
Mulțumesc.
Poți să îmi spui te rog, de ce crezi că eu am fost aici jos cu Brunton ?
Da, bineînțeles.
L-ai omorât pe Phillip Musgrave în camera sa,
i-ai cărat trupul jos, prin pasajul secret, până la seră și apoi la garaj
unde i-ai îngrămădit trupul în porbagajul mașinii. Dar din nefericire pentru tine,
a existat un martor la toate astea. Brunton era aici, adormit de băutură.
Purtându-i răutate lui Phillip Musgrave, Brunton a devenit pionul tău.
Dar nu ți-ai dorit un pion, așa că l-ai adus aici jos cu promisiunea
că o să împarți comoara Musgrave cu el, și apoi te-ai descotorosit de el.
Foarte ingenios, domnule Holmes.
Pareți să aveți totul, poate mai puțin o dovadă demnă de luat în seamă.
Să zicem că lăsăm asta în seama juriului.
Să zicem...
- Mergem ? - După dumneavoastră.
Și apropo, să nu vă uitați lanterna.
Da, mulțumesc.
Nu cred că v-ați dat seama că ați riscat puțin, venind aici singur
cu un suspect de crimă ?
Trebuie să îți asumi riscuri în profesia mea, doctore.
Vedeți, nu puteam compromite micul meu plan împărțindu-l cu cineva.
- Nici măcar cu doctorul Watson ? - În special nu cu doctorul Watson.
Dacă știa ce o să se întâmple în seara asta, ar fi fost așa de minuțios și misterios
încât ar fi dat totul în vileag.
Defapt, m-am chinuit ceva să îl depărtez de ușa de sus, ca să putem fi singuri.
Asta e tot ce vroiam să știu.
- Stai unde ești. - Mă tem că nu am de ales, doctore Sexton.
Nu o să mă omori, nu-i așa ? O să te audă...
Cine ?
Ai făcut o mare greșală, spunându-mi că ești singur...
- Chiar o să mă omorâți ? - Mă tem că nu e altă cale, domnule Holmes.
Cum ai spus, nu am nici o dovadă împotriva ta.
Nici una...
Uiți de ac și de nasture... Adu-le aici, te rog.
Nu așa aproape...
Acum pune-le la mine în buzunar.
Îți mulțumesc.
În legătură cu nasturele... Chiar era de la paltonul meu.
Nu îmi dau seama cum am trecut asta cu vederea.
Săracul de Brunton... Nu s-a zbătut prea mult.
Cu Phillip Musgrave a fost altfel. Acul s-a rupt și nu am avut timp să-l caut.
Dar le ai pe amândouă acum, nasturele și acul... De ce să mă ucizi ?
Fă câțiva pași înapoi...
La perete.
Dacă stai perfect nemișcat, cred că pot să fac asta cu un singur glonte.
Ridică mâinile !
- I-ai auzit mărturisirea, Watson ? - Fiecare cuvant, Holmes.
Și eu am auzit restul, domnule.
Bravo. Să vă felicit pentru captura impresionantă.
Așa este, domnule Holmes. Nu are rost să spuneți altfel.
Mă tem că te-am subestimat, Holmes. Pacat...
Da...
Cartușele alea oarbe au fost o păcăleală ieftină.
Recunosc asta.
Dar nu a fost ușor să te las să îmi iei arma, fără să pară că ți-o dau de bunăvoie.
De aceea te-am lăsat să iei lanterna mai întai. Știam ca o să încerci.
Da...
Ți-am spus, ți-ai asumat un risc îngrozitor.
Pai trebuia să avem o mărturisire, și acești egomaniaci sunt mult mai deschiși
atunci când cred că ei au avantajul.
Mergem ?
Nu pot să înțeleg nimic... Tu înțelegi Pat ?
Pare un vechi titlu de concesiune al terenurilor.
E un titlu al coroanei.
Ce nu înțeleg eu e de ce cei din Musgrave nu au pretins pământul mai demult...
Evident Watson unul dintre ei a murit înainte să dea înțelesul ritualului unui urmaș.
Cuvintele au rămas, dar înțelesul lor s-a pierdut.
Mă întreb de ce a lăsat titlul acolo jos, unde l-a găsit.
Ce putea să facă cu el atâta timp cât frații tăi erau în viață ?
Odată ce dispăreau din peisaj, și tu deveneai proprietară,
se aștepta să se căsătorească cu tine.
Interesant...
Ce l-a făcut să creadă asta...
Credea că e irezistibil.
Exact.
E un lucru comun întâlnit în cazurile de egomanie.
Cred că apoi urma să descopere titlul coroanei.
La timpul potrivit, da. Și apoi se bucura de milioanele soției.
- Ai spus cumva milioane ? - Da, am spus.
Uite aici. În jur de opt mii de pogoane din cel mai bogat pământ al Angliei.
Dar nu e terenul ocupat de oameni ?
Ba da, ferme, sate, chiar și un oraș industrial, cu sute de case...
- Și e legal așa ceva ? - Bineînțeles că da.
Desigur, mai întâi se va disputa prin tribunale.
Numai puțin. Oamenii de pe acest pământ și-au pus toți banii acolo, munca de o viață.
Ceea ce o să iau o să fie casele lor...
Da.
Credeți că o să dau toți oamenii aceia afară ?
Același Holmes, ai lăsat-o pe Sally să dea cu piciorul unei averi.
Dragul meu prieten... N-am avut nimic de-a face cu asta.
Fata era împuternicită, și ea a hotărât de una singură...
A fost un gest frumos, pe care îl va regreta.
Nu cred asta, Watson.
Acum e o noua mentalitate în țară... Zilele șterpelitului și lăcomiei s-au sfârșit.
Începem să ne gândim și la ce îi datorăm unuia celuilalt, nu doar la ce să luăm.
Vine timpul Watson, când nu o să mai putem să ne rasfățăm în confort
în timp ce alții mor de foame, sau să dormim în paturi calde
în timp ce alții tremură în frig,
și nu o să putem să îngenunchiem și să-i mulțumim lui Dumnezeu
pentru binecuvântare strălucitei noastre transformări,
în timp ce alții îngenunchiază din motive fizice sau sufletești.
Poate ai dreptate, Holmes. M-aș bucura să ai.
Să dea Dumnezeu să trăim să prindem acea zi, Watson.
BRiLi ZonE RecordS